VIJEST JE ODJEKNULA U LIPNJU 1946. g. PO ZEMLJAMA EUROPE.
PODANICIMA RUSKOG CARSTVA IZGNANIM ZA REVOLUCIJE 1917.
BIT ĆE VRAĆENE PUTOVNICE SA SOVJETSKIM DRŽAVLJANSTVOM
TE MOGU ZATRAŽITI DA IM SE OMOGUĆl POVRATAK U SSSR.
TISUĆE SU KRENULE KAO ZADNJI PUTNICI TIH MRAČNIH GODINA
KOJE SU NA CESTE EUROPE U PET GODINA IZBACILE
30 MILIJUNA MUŠKARACA, ŽENA I DJECE.
ISTOK-ZAPAD
Subtitles provider: Sibirski
Za nekoliko ćete se sati vratiti u rodnu zemlju.
Napustili ste je prije 30 g. Ona vas nije nikad napustila.
Danas vas treba, sve vas, treba ponovno podići zemlju.
Ovaj nas je rat stajao puno više nego druge.
No taj nas je ratu ujedinio protiv neprijatelja fašista.
Zato vas sovjetska vlada sada blagonaklono prima
ne osvrčući se na vašu prošlost. -Preozbiljan si.
Treba piti, pjevati. -Izvadimo putovnice.
Najmanji broj drži zdravicu! -Imam li pravo sudjelovati?
Mene je francuska policija protjerala! -Ma naravno.
Znate li tko je dobio prvu putovnicu?
Svećenik ortodoksne crkve u Parizu!
Koji broj? -2002. -Moj sin ima 2003.
Budite blagi prema njemu, ruski govori loše, s akcentom.
A ti, doktore? -17.
Onda ti držiš zdravicu!
Želim zahvaliti svojoj ženi.
Marie, molio sam te da me slijediš i pristala si.
Napustila si svoju zemlju, obitelj i prijatelje.
Zbog toga i toliko drugih stvari volim te i divim ti se.
U tvoje ime!
Je li to istina?
Vrlo ste hrabri.
Dragi drugovi, dobrodošli u Odessu!
Dobrodošli na sovjetsku zemlju, zemlju pobjednika
gdje pod vodstvom druga Staljina, najmudrijeg vođe,
svi ljudi žive kao jedna obitelj, zajedno i sretni!
Bože moj, napokon Rusija.
Rusija, zemljo moja!
Putnici se razdvajaju u dvije grupe. Evo popisa.
Kozlov Sergej Vasiljevič. -Kozlov S. Vasiljevič ovamo.
Kozlov Leonid Sergejevič. -Kozlov L. Sergejevič tamo.
To je moj sin! Mora sa mnom!
Liona! Ne boj se! To je nesporazum! Riješit će se.
Stoj!
Stoj! Pucat ću!
Rekla sam vam istinu.
Došla sam s mužem.
Francuskinja sam i imam francusku putovnicu.
Ludi ste! Što vam je?
Znamo da radiš za tajnu službu svoje zemlje.
Pričate gluposti!
Želim vidjeti francuskog veleposlanika.
Ma dovest ću ti englesku kraljicu.
Dugo te već promatramo, Golovine. Dobar si liječnik.
Dat ćemo ti posao, stan. -Gdje je moja žena?
Zaboravi ženu. Nije joj ovdje mjesto. Dat ćemo ti Ruskinju.
Kažem da ćemo mu dati jednu dobru Ruskinju, a on neće!
Žena ti je špijunka -Šalite se. -Nimalo
90 / ruskih emigranata špijuni su imperijalističkih sila.
Ostavit ćemo ti sina.
Gdje mi je žena? -Ne izazivaj. Imamo povjerenja u tebe.
Hoćeš svoju ženu?
Prvo ćemo razgovarati.
Gdje je Serioja? -Uskoro će ga dovesti.
Idemo. -Kamo?
U Kijev.
Dovodim vam nove stanare, Francuze.
Recite im da sam ja ovdje odgovorna
i da imamo stroga pravila. -Govorim ruski.
Hvala.
Tko su ovi? -Čini se Francuzi.
Dobar dan, Petrov. -Alexej. Moja žena Marie i sin Sergej.
Dobrodošli. U posjetu ste? -Ne, ovdje ćemo živjeti.
Žena vam govori ruski? -Naučit će.
Ako nešto trebate, ovdje smo. -Saša, idi po kruh.
Ovo je ključ ulaznih vrata.
Želim biti jasna da poslije ne bi bilo nesporazuma.
Govorim to zbog nje. Prevodite joj. Dođite.
Ovdje živi pet obitelji. Postoje stroga pravila.
Ovo je stol prijašnjih stanara.
Naš je.
Ovo je kupaonica. Naš je dan četvrtak. Tada peremo rublje.
Nikad ne ostavljaj svjetlo u kupaonici.
Mama? Sviđa ti se ovdje?
Što je najvažnije za putnika? -Da je snažan i hrabar.
Bravo, maleni moj.
Možeš li namjestiti krevet? Odmah se vraćam.
Nisi mogao znati. Nitko nije.
Vratit ćemo stan. Otići ćemo.
Ne mogu nas silom zadržati.
Ne bih mogla ovdje živjeti. Ni Serioja, ni ti.
Učinit ćemo sve da se vratimo u Francusku.
Čak i iz zatvora ljudi izađu.
Oprosti mi.
Šest sam godina radila na tim strojevima.
Znam da bole ramena.
Sve sam vidio! Činite li što u pogledu zraka koji dišu?
Postavit ćemo cijevi s vodom pa će prašina padati na tlo.
Barem tako rade u Francuskoj. -Briga me za tvoje priče.
Znamo kako tamo izrabljuju radnike.
Nismo te doveli da bi nešto mijenjao...
Odgovoran sam za zdravlje 2000 radnika. Shvaćam to ozbiljno.
Francuskinjo, to nije tvoj stol! -Oprostite.
Ostavi je, pijanico! Pusti je na miru!
Zašto ste došli ovamo? Niste znali kako živimo?
Govorite francuski? -Govorila sam.
Imala sam francusku guvernantu. U ovom stanu.
Ali to je bilo u nekom drugom životu.
U vaše zdravlje!
Pridružite mi se, znate riječi. Dajte!
Zašto ste stale? Nije loše. Gđo Marie, imamo kape.
Hoćete kupiti? -Ne, hvala.
Dajte, nisu skupe. -Mogu vam ih dati koliko njih stoje.
Zašto? Kradu ih? -Ma ne!
Imaju dobavljače na svakom uličnom uglu. Nosi svoje kape!
Čuvaj se, bakice. Previše pričaš. -Dosta je! Odlazi!
Žive u mojoj dječjoj sobi.
A vi ste u maminom glazbenom salonu.
Uvalili ste se u govna!
Na vašem bih mjestu zaboravila Francusku. -Dobra večer.
Votka! -Moja juha je gotova.
Idemo! ldemo! -To je nesporazum. Vratit ću se brzo.
Nastavi s plivanjem. To ti je prilika, znaš!
Saša, nemoj se ljutiti, molim te.
Učlanjen si u Mlade komuniste, mladiću? Kažem ti nešto!
Član si Mladih komunista? -Da. -Hajde, smiri se.
Eto, dobro je.
Saša, što se dogodilo? Tko je to bio?
Saša, što je bilo? -Potkazali su je! -Zašto?
Zbog vaše žene! Baka nije smjela s njom razgovarati.
Optužit će je za špijunažu! Stranci ste! Motre vas!
Odlazite! Ostavite nas!
Trebala bih adresu Ministarstva unut. poslova.
Unutarnjih poslova? -Da.
Išli biste tamo? -Da. -Dobro, dobro.
Pričekajte. Otpratit ću vas na autobus.
Tvornicu Crvena zastava molim. Trebam dr. Golovina.
Golovina! Da!
Dođi! Ne smijemo tu ostati. -Pratio si me?
Pusti me! -Dođi, brzo!
Tko ti je rekao da sam tu? -Poslušaj me! -Pusti me.
Pusti me!
Aleksej!
Nije ništa. -Dođite u ambulantu. -Ne, hvala.
Sve je u redu. Ja sam liječnik. Hvala.
Produžite!
Što je htjela strankinja? -Ništa, pogriješila je.
Što ti je?
Ne mogu više biti u ovom paklu. Već dva mjeseca trpim.
Željeti otići znači osuditi režim. Što bi htjela?
Da smo svi u logoru?! Ne mogu nas silom zadržati!
Obvezni su me primiti i organizirati naš odlazak!
Ne govori francuski. Promatraju nas. -Briga me!
Dogovorili smo se. Ne bude li išlo, vratit ćemo se.
Želim se vratiti u Francusku.
Umrijet ćemo ovdje, ja sigurno hoću. Želim otići!
Pusti me! Pusti! Želim otići!
Ne mogu više. Pusti me!
Ne mogu više!
Izvući ćemo se.
Potrajat će, ali vjeruj mi.
No dok čekamo moramo živjeti.
Irina, kapa dolje! Slobodna si.
Ali, Tolia, bio si ukočen. Utjelovljuješ sovjetski ideal!
Cijeli će te svijet gledati. A ti si ko drvo. Što ti je?
Ovako!
To nije moja košulja.
Opet je sve pomiješala.
A ova? -To je moja.
Zašto kasnite na ulaz?
Na pozornici ste čim završi ponavljanje. -Francuskinja...
Dobar dan, draga. Umorna si?
Treba jesti. Nepovjerljivi su jer si strankinja.
Već će se to urediti.
Vrlo si lijepa.
Ostavljaju pisma bilo gdje. Kao odgovorna osoba,
moram stvari dovesti u red. -Vaša briga je dirljiva.
Trudim se. S vama je lako, odgojeni ste. Sve razumijete.
Kupio sam kolače. Želite?
Hvala.
Ne znam ni kamo su je odveli.
Nisam je smio vidjeti. Umrla je sama.
Znala je da je voliš i da misliš na nju.
Ne očekuješ više nikoga?
Što je ono, mama? -Mjesto bake Anastazije.
Anastaziju nismo dugo poznavali,
ali znali smo da je draga i velikodušna osoba.
Pijmo u njezino ime, laka joj zemljica!
Dobar dan, vaši novi stanari. -Pa nemamo slobodnih soba!
A Vasiljeva? -Ondje živi Saša.
Moj muž je u ratu izgubio nogu.
Zaslužili smo komfornu sobu. -A gdje će on?
A danas su mu baku pokopali. Što će Saša? -U predvorje.
Neću u predvorje.
Smiri se. Pogriješili su. Sve će se urediti.
Ja sam ovdje odgovorna, a nitko me nije obavijestio.
Imamo sve papire...
Što se događa? -Saša nema sobu. Mora u predvorje.
Može zasad živjeti s nama.
Ove je knjige baka često čitala.
Tako me naučila francuski.
Darujem vam ih. -Meni?
Hvala.
Želio bih ostati sam.
Vasiljev, dođi!
Znaš koje ti je vrijeme?
Gore nego prije godinu dana. Pet sekunda zaostatka. Pet!
Izbačen si iz ekipe.
Očito pušiš i piješ! Nadaren si, ali samo plutaš kao govno!
Baka mi je umrla. -I meni! Obje!
Odlazi! Ne vraćaj se više!
U vodu, djevojke!
Cijelo si vrijeme žmirio. -Nisam više znao gdje sam.
Zajedno smo.
To nikad ne zaboravljam.
Najviše mi nedostaje da te imam samo za sebe.
Da smo potpuno slobodni, a ti si tako lijepa.
Zajedno, sami na svijetu.
Saša! Pio si? -Ne puno.
Vraćaš se k njima?
Moraš se vratiti plivanju. -Isključen sam iz ekipe.
Nije ti potrebna da bi plivao.
Kada je čovjek nadaren, treba ga iskoristiti.
Tretirate me kao dijete. -Ponašaš se kao dijete.
Spavaj. Sutra ćemo razgovarati.
Ne mogu spavati. Već noćima ne spavam.
Mislim na baku, i na svoje roditelje.
Zaboravio sam im lica.
Uhitili su ih zajedno i osudili.
Bio sam malen. Baka mi je godinama tajila njihovu smrt.
Pisala mi je pisma u njihovo ime.
Zašto su uhićeni?
To se nikad ne zna.
Marie, i ja želim otići iz ove zemlje.
Zašto mi to govoriš? -Čujem noću vas i Alekseja.
Ni vi ne spavate. Čuo sam vas da plačete.
Ne morate me se bojati. Želim vam pomoći.
Drag si, Sacha.
I ja tebi želim pomoći. -Pričajte mi o Francuskoj.
Jesi dobro?
Činim ovo zbog vas.
Činiš to zbog sebe.
Zbog nas.
Plivat ćeš bolje od drugih jer se boriš protiv struje.
Doktore, vruće je. -I treba biti. Hajde.
Ne dolazite u kućne posjete?
Dobar dan. -Još pet minuta.
Dobar si liječnik, Aleksej.
Svi to znamo.
No oni gore se pitaju jesi li dostojan građanin ove zemlje.
Dosta! Sacha, ideš? Odluči se. -Nemam što odjenuti.
Izaberi! Hajde! -Ne živčani. Imamo vremena.
Automobil dolazi za 5 minuta. -Tko? -Auto Nine Fiodorovne.
Tvoja direktorica dolazi po nas? -Da.
Prekrasan si! Svi smo!
Dragi građani! Okupio nas je velik događaj.
Gledat ćete dramu 'Marija Tudor', djelo Victora Hugoa,
naprednog francuskog pisca. -Gdje je tata? -Ne znam.
U glavnoj ulozi nastupa velika francuska glumica
Gabrielle Develay.
Aleksej, sutra ćeš biti u novinama.
Bit ćeš nam svima uzor. To je velika čast za tebe. I mene.
Prepuštam riječ našem drugu koji je
dugo živio u Francuskoj i govori taj lijepi jezik.
Drug Golovin, glavni liječnik ambulante tvornice C. Zastava.
Dragi francuski prijatelji, dragi sugrađani,
prvo bih htio zahvaliti vlastima grada Kijeva,
sovjetskoj vladi i vodstvu Komunističke partije,
koji su mi dopustili povratak, dali mi posao u službi naroda
i prihvatili moju ženu i sina.
Voliš me, zar ne?
Voliš samo mene?
Ponovi mi to još jednom onim pogledom.
Na žalost, žene nikad ne znaju što se događa u muškom srcu.
Pogled ti je naivan i iskren.
Prijevara bi iz tih božanskih očiju bila paklena.
Imaš oči anđela ili vraga.
Bila je velika čast primiti tako vrijedne glumce.
To je važan događaj za nas. -Čekaju nas.
Ne idem na vaš prijam.
Htjela sam turneju po SSSR-u zbog političkih uvjerenja.
Kritizirana sam, desničari su me izblatili i opet će.
Ispitivat će me i ja namjeravam odgovoriti.
Došla sam vidjeti ljude, upoznati ih i razgovarati.
Ti vaši prijami su suprotnost životu.
Uglednici, časnici, blebetanja, prava maskarada.
Pa čuli ste pljesak. Bili su oduševljeni!
Iznuđeno oduševljenje i silom napunjene dvorane. Dosta je!
Jedva ih je petero ikad čulo ijednu francusku riječ!
Vodite me u neki restoran! -Ne snalazim se ovdje.
Najbolji su rezervirani za članove partije, ne mogu ući.
Preostaje nam kolodvorski kafić s pijancima... -Idemo!
Odgovara mi! -Vas trebam, važno je. Oprostite,
ovo mi je prilika za razgovor s francuskim diplomatom.
Nije ni vrijeme, ni mjesto. -Život mi o tome ovisi.
Kao i mog muža i sina. -Kažem vam, nije vrijeme ni mjesto.
Dođite! Dođite.
Ne mičite se. Čekajte da se vratim.
Morate tražiti sastanak s veleposlanikom.
U Moskvi je, a nemam dozvolu za put! Zatvorenica sam!
Želim otići odavde, morate mi pomoći!
Sve sam ovdje napisala. To je moja službena zamolba...
Imate francusku putovnicu? -Ne, uništili su je.
Znači da ste sovjetska državljanka.
Morate se obratiti nadležnima vaše nove zemlje.
Ne možete mi tako govoriti! Morate nešto učiniti!
Ne mogu to uzeti... -Ludost! Pa očito govori istinu!
Dajte mi pismo. Ja ću ga odnijeti u Francusku.
Nemojte, nećete ništa postići. Nitko neće prstom maknuti.
Dajte mi ga, molim vas.
Ja sam Aleksej Golovina. Moja obitelj i ja smo zadovoljni
našim životom. Nemamo razloga tražiti pomoć. Dajte mi pismo!
Niste mi ga vi dali. Ne mogu ga vama vratiti.
Ostavite me. Moram se presvući. Očekuju me.
Jesi li svjesna rizika?
Riskirat ću sve da odemo! I uspjet ću! S tobom ili bez!
Slušaj, Aleksej... -Šutimo.
Daj mi ruku.
Tvoj skučeni francuski mozak odbija shvatiti što se zbiva
i u kakvoj smo situaciji.
Sve moj skuženi mozak shvaća kao i u što si se pretvorio.
Pokušavam vas spasiti. -Spasiti?!
Zahvaljujući ljudima koji nas drže zatvorenima?!
Ma što očekuješ? lzdao si me!
Svi koji su došli iz Francuske pogubljeni su ili zatvoreni.
Svi osim nas!
Da biste ostali živi, učinit ću sve što me traže.
Nemam izbora, Marie.
Umjesto pomoći, ti me optužuješ.
Svako jutro kada ustanem i navečer kada se vratim,
u tvojim očima vidim samo neprijateljstvo.
Ne mogu to više podnijeti!
Ne želiš više ni voditi ljubav sa mnom ovdje!
Dosta!
Šuti, smrdljivi intelektualče!
Prošli sam tjedan spavao s Olgom.
Sad me drukčije gleda.
Odlazi, Aleksej.
Izlazi iz sobe.
Goni se!
Otvori.
Marie! Hoću cigarete!
Posvađao si se sa ženom? Ne pušta te u sobu?
DVA MJESECA POSLIJE
Hvala.
Znači vi ga trenirate?
Napreduje li? -Da.
Svaki je dan ovdje. -I ja sam ovdje plivao. Nekad davno.
Znao sam da neće odustati.
Recite mu da dođe na bazen. Voda je puno toplija.
Mali, kako je? Dobro? -Da.
Otvoreno je. -Dobar dan. -Zdravo.
Hoćeš doručkovati s nama? -Jeo sam s mamom.
Ne mogu riješiti jedan zadatak.
Bolje da probam sam.
Zašto nisi došao jučer? -Zaboravio sam.
Što ćeš danas raditi? -Čekam Sachu. Idemo u park.
Mama ide s vama? -Ne znam.
Zdravo.
Rekao sam ti da to izbjegavaš pred mojim sinom!
Dobro zna što je među nama.
Jednostavna sam žena.
Sretna sam što si tu i rado bih da tako i ostane.
Pismo za tvoju ženu.
Pročitala si ga? -Na francuskom je.
Kada sam bio mali, naučio sam
da nije lijepo čitati tuđu poštu.
Imali smo različita djetinjstva nas dvoje.
Sve je u redu.
No čini mi se da biste se trebali odmoriti.
Ne znam se odmarati.
Poput tebe sam, volim raditi.
Povjerit ću ti nešto. Odlazim iz tvornice na viši položaj.
Čestitam! Nedostajat ćemo vam.
Postavit ću te za glavnog liječnika bolnice.
Možemo ti omogućiti dvosobni stan iz posebnog fonda.
Tamo bi se smjestio s tom... Olgom. Ima uzoran dosje.
Već znate? -Jasno.
Da dobiješ stan, trebao bi vratiti sobu koju si dobio.
Ne mogu, ondje žive moja žena i sin. -Razvedi se.
Njoj će ostati soba.
U svakom slučaju, brzo odluči.
Volim svoju ženu.
Ne mogu reći onima gore da voliš svoju ženu,
a živiš s drugom. To je vrlo francuski, zar ne?
Bilo bi bolje da se razvedeš. -Sretno!
Ne pišite mojoj ženi...
Zdravo. -Zdravo.
Molila sam da kod kuće govoriš francuski. -Ja želim ruski.
Rekla sam da zadaću radiš ranije. -Skoro sam gotov.
Ja sam kriv, kasno sam stigao. Gdje si ti bila?
Trebaš li još oca?
Moramo razgovarati. -Sve smo si rekli.
Želim se vratiti k vama. -Prekasno je.
Požurite.
Počele su kvalifikacije za prvenstvo Europe.
Izbornici dolaze u Kijev za tri tjedna.
Izabrat će samo najbolje.
Od danas živite ovdje, a treninzi su pojačani.
Prvenstvo se održava na zapadu. Ondje nas preziru.
Ponovi mi opet, to su najljepše riječi na svijetu.
U Beču, u Austriji.
Kada ti to kažeš, zvuči lijepo kao i Pariz.
Nisam još tamo, moram proći kvalifikacije. -Pobijedit ćeš.
Znam, sigurna sam. -Zašto? -Jer nemaš izbora.
Jer nemamo izbora.
Dođeš li u Beč, otići ćeš u francusko veleposlanstvo.
Zaštitit će te i poslati u Francusku.
Vidjet ćeš mi obitelj. Sigurno ne znaju ni jesam li živa.
Zajedno ćete otići kod one glumice.
Sigurno me nije zaboravila, pomoći će vam.
Uspijem li doći u Francusku, možda ti neću moći pomoći,
ili će to potrajati.
Nemam zašto biti u Francuskoj, ako ti ostaneš ovdje.
Na startne pozicije!
Vasiljev je u četvrtoj? On je tvoj štićenik?
Nisi mu vidio dosje? Čitava mu je obitelj neprijatelj države!
Što ste sad smislili?
A, dobro.
Zar ste ih ukrali? -Same su došle.
Kamo ćeš, susjedo? Lijepa si! -Na proslavu godišnjice.
Za Serioju!
Za gđu Marie! -Ne. -Da. Posudba je. Sutra je vraćaš!
Naslijedili smo je od bake.
Hvala.
Četiri puta! Za tebe je! -Otvori! To je Saša.
Još će i naći sako za tebe.
Skloni stvari, večerat ćeš.
Ako Saša ode na prvenstvo, ti ćeš ostati ovdje?
Ostat ću s tobom. Uvijek ću biti s tobom.
Možeš li nahraniti Serioju? Neka ne bude budan dokasno.
Kamo ćeš ti? -Izlazim. -Doći ćeš kasno? -Sigurno.
Pripremaš li se, prvače?
Još se ne zna. Reći će nam u zadnji trenutak.
Prijatelji! Evo našeg dara!
Prijatelji! U tvoje ime, Pavele lvanoviču!
U ime prijateljstva! -Za prijateljstvo!
Pijmo.
Nas smo dvoje stvorili izvanrednog sportaša.
Moramo proslaviti. Imam dobru vijest.
Izabran si.
Morao sam se boriti za tebe.
Zato se nadam da me nećeš izdati ili raditi gluposti.
Naravno. -Ja ću platiti za tvoje gluposti. Shvaćaš?
Naravno. -Ali vjerujem u tebe.
Oprostite, dečki.
Hvala što ste došli tako brzo.
Što je bilo? Što je sa Sašom? -Nije otišao u Beč.
Prije puta provjerio sam mu prtljagu.
To su pisma za moju obitelj. To nije zločin. Gdje je Saša?
Poželio je osobno odnijeti vašu poštu u Francusku.
Recite! Gdje je? -U domu za sportaše na Crnom moru.
Ondje idu najbolji sportaši. Vidjet ćemo koliko je dobar.
Sada ga ostavite na miru.
Sam je odlučio i ne želi da ga više opterećujete.
Proživjeli su tri puna, izvanredna, predivna dana,
pravi medeni mjesec.
Boravili su u hotelu Boulogne iznad luke.
Provodili su vrijeme iza zatvorenih kapaka,
zaključanih vrata, na podu posutom cvijećem i sladoledom
koji bi im jutrom donosili.
Navečer bi zatvorenom barkom išli na večeru na jedan otok.
Spuštali su se usred usidrenih brodica...
Buka grada se udaljavala.
Odvezala bi svoj šešir i iskrcali bi se na svoj otok.
Legli bi na travu, ljubili se ispod platana,
željeli su, poput Robinsona, zauvijek živjeti u tom kutku
koji im se činio najdivnijim na svijetu.
Kamo žuriš? -U kupnju. -Trgovine su zatvorene.
Pusti me! Pusti!
Upamti! Moj te se život više ne tiče.
Nadređeni ti nisu objasnili? -A odakle ovo pismo?
Vidjela sam muškarca kako ga ostavlja. Potkazat ću te.
Pogriješit ćeš! Cijenjeni sam član partije.
Tko vjeruje ljubomornoj ženi? Mislit će da se osvećuješ.
Bilo bi bolje da se odseliš. -Izbacit ćeš me van?
Tražit ću da ti daju drugi smještaj.
Bio si sa mnom samo da ti ne bih nadzirala ženu!
Više me ne trebaš pa si me ostavio!
Gade jedan! Čuješ? Gade!
Četiri zvona. Za nas!
Mama, ne moraš se više brinuti. Sad mi je dobro.
Imamo gosta.
Mogao si pisati. -Stalno treniramo.
Dar! Od našeg praujaka!
Sjedni! Tata je skuhao juhu.
Narastao si!
Kako kažu na radiju, život je sve jeftiniji i veseliji.
Vraćaš se u Kijev? -Ne. Došao sam na jedan dan.
Hvala vam. -Nema na čemu.
Idem na groblje. Ideš sa mnom?
Nikad te neću zaboraviti, bako. Stalno mislim na tebe,
na tvoje riječi, sve što si me naučila.
Otići ću, Marie.
Prijeći ću na zapad. -Kako?
U Odessu dolaze teretnjaci sa zapada.
Razgovarao sam s kapetanom turskog broda, povest će me,
već je to radio. -A izgledi za uspjeh? 1:10?
A one koje ulove na mjestu ubiju, zar ne? -Uspjet ću.
A ti ćeš mi se pridružiti. -Nemoj! Ludo riskiraš.
Promijenila si se!
Postala si dobra ženica druga Golovine. Ne prepoznajem te.
Oprosti mi, ljubomoran sam.
Ne, imaš pravo.
Moraš mi pomoći.
Trebam novac. -Pokušat ću.
Moraš mi ga donijeti dolje. Neću više moći putovati.
Ni ja nemam dozvolu za putovanje.
Vojni zbor će za tri mjeseca gostovati u Odessi.
Traži Boikova da te povede.
Na sve si mislio! -Ti si me to naučila.
Upornost. Sloboda pod svaku cijenu i upornost.
Je li dobar? -Da.
Takvih u Francuskoj nema? -Više se ne sjećam.
Možeš mi nešto prodati? -Ne bavimo se time.
Ovisi. Da vidim.
Odakle ti? -Bakin je.
Sačuvaj si taj komadić Francuske. -Trebam novac.
Dosta je!
Nemoj ići, molim te. -Odlazim na deset dana.
Nisam napustila ovaj grad ni ovaj stan već dvije godine.
Pričekaj. Ići ćemo svi troje. -Prestani. Neću odustati.
Znam zašto ideš! Što imaš sa Sachom? Ljubavnica si mu?
Ne. -Mogu te spriječiti da ideš.
Onda ću te napustiti.
Vi ste Marie Golovinova? -Da. -Na ulazu vas čeka mladić.
Kaže da vam je rođak. -Hvala.
Brod je ondje. Bojao sam se da nećeš doći.
Nemam puno vremena. Idemo li?
Nisu vas slijedili?
Donijeli smo novac.
Ne možete sa mnom. Nestao je službenik koji vas je trebao
provesti do broda. -Uhićen je? -Ne znam, gospođo.
Pojačali su nadzor. Noćas smo čuli pucnjavu.
Sad idite. Nismo se nikad vidjeli.
Čekajte! Poslušajte me!
Promatrao sam teretnjake na izlazu iz luke.
Kreću prema jugozapadu.
Ovdje se na obali stijena spušta u more.
Ne mogu joj prići. -Ali ja mogu doplivati do bova.
Do tamo ima 12-tak morskih milja.
Plivajući će mi trebati oko pet-šest sati.
Ne možeš, to je nemoguće. -To još nitko nije napravio.
Siguran sam da mogu. -Lud si.
Uspijete li isplivati šest sati i ja vas ugledam,
spustit ću vam barku i primiti vas. Ali neću čekati.
Imate novac? -Neće to učiniti. Samo želi novac.
Nemoj, Saša. To je samoubojstvo.
Saša, molim te. -Riskirat ću koliko želim. To je moj život!
Daj novac. -Ne.
Daj.
Moram ići.
Ne odlazi tako. Činim to za tebe, za nas.
Pomozi mi. Pogledaj me.
Marie, gdje si? Nisam te doveo da se šetaš.
Ovo je posao, ne odmor!
Marie Golovinova, prepoznaješ li me? -Da.
Zašto te Boiko poveo? -Pitajte njega.
Napustila si muža i sina?
Imaš ljubavnika u zboru?
Možda je pukovnik? -Dosta mi je pitanja i insinuacija!
Pustite me da radim!
Druže Pirogov!
Marie, pomozi mi! Gdje je?
Moj kolega iz Kijeva je dobar policajac. Ne odveć pametan,
ali vodi bilješke. Reći ću ti što ja mislim.
Došla si ovamo da bi vidjela plivača Sašu Vassiljeva.
Nije ti rođak već ljubavnik.
Slušam te. -Nemam što reći.
Čim pukovnik Boiko čuje da ste me uhitili... -Pusti njega.
Ne može ti pomoći. Nazvat ćemo logor za sportaše.
Poslat će nam malog Vassiljeva.
Progovorit ćeš, gaduro!
Gdje je?! Smeće! Gnoju! Kujo francuska!
Progovorit ćeš! Ubit ću te!
MJESEC DANA POSLIJE
Ne smijete razgovarati. Vaša je žena špijun imperijalizma.
Trebao sam je ubiti još prije dvije godine kad ste stigli.
Za što je optužujete? -Poznajete Sašu Vassiljeva?
Vaša ga je žena zavela i napunila mu glavu propagandom.
Pokušao je pobjeći, ali je završio u Odessi.
Ovdje je organizirala bijeg uz pomoć mreže Turaka i CIA-e.
Na kraju se mali utopio. Odgovorna je za njegovu smrt!
Govorite gluposti! Moja žena je nevina!
Potpisala je priznanje!
Potpisala si?
Što su ti učinili?
Ništa vam ne vjerujem. -Ne? A što je ovo?!
Vasiljev kraj sestre vaše žene!
Zašto ste rekli da je mrtav? -Bilo bi bolje da jest!
U Francuskoj je! Slobodan!
Vidiš li s kim si živio sve ove godine? Potpiši izjavu.
Priznaješ da ti je žena kriva za veleizdaju i odričeš je se.
Nikada!
Hoćeš! Jer voliš svog sina.
Potpiši, Aleksej, molim te.
PARIZ, NARODNO KAZALlŠTE
Dobra večer, gospođo. -'Večer.
Stigao je? -Da, u vašoj sobi. -Dobro ste napravili.
Danas ga vi nadzirete? -Ne nadziremo, štitimo ga.
Poslije. Pozvat ću te.
Ured za strane poslove odbio je kategorički zahtjev SSSR-a.
Francuska te neće vratiti, ali ne mogu te ni zadržati.
Sovjeti su tako tražili, previše se pričalo o tebi.
No sve je spremno, Kanada će te prihvatiti.
Postat ćeš Kanađanin. Maloljetan si, nemaš obitelj.
Dat će ti novi identitet, novi život.
Neću ići. Samo odavde mogu pomoći Marie.
Slušaj, Sacha.
Za Marie će biti bolje ako napustiš Francusku.
Nitko to nije izrekao, ali dali su naslutiti.
Neću otići i nitko me ne može prisiliti!
Ali prisilit će te! -To nije sloboda!
Ja ću učiniti nešto za Marie. -Što?
Ne mogu ti reći. Ne sada.
Imaj povjerenja.
Shvatio sam. Moram nestati.
Oprostite, moram ići.
Nema bisa? -Ne.
Moje stvari? Auto je tu? Što vam je gospođo?
Nisam ga smjela pustiti.
Gospođo, kamo ćete? -Saša je tu? -Što želite...
Gdje mu je soba? -Tamo. -Brzo!
Ne čekajte! Otvarajte!
Sranje!
Radite isto što i ja.
Ostanite ovdje. Nazvat ću bolnicu, blizu je.
Ne uspijevam.
Saša, tu sam. S tobom.
Spasit ću Marie. Obećavam ti, ali ti moraš živjeti.
Čuješ me? Moraš živjeti!
ŠEST GODINA POSLIJE TRANZITNI LOGOR
Aljoša!
Prema svijetlijoj budućnosti čovječanstva: komunizmu...
Svila. Uzeo sam dvije veličine, nisam znao.. -Hvala.
Nisi se promijenila.
Ljepša si nego što pamtim. -Ljubazan si.
Oprosti što sam...
To je normalno.
Trebaš vremena.
Pomoći ću ti. -Radije bih da me ostaviš samu.
Volim te, Marie. -Gotovo je, Aleksej.
Među nama nikad neće biti gotovo.
Stid me je.
Smrad logora. Nikad ga se neću riješiti.
Ljubavi moja,
toliko te volim.
Tata i ja nismo sumnjali da će te pustiti.
Kada je tata postao direktor, odmah je pisao drugu Staljinu.
Na žalost, umro je prerano da bi mogao odgovoriti.
Nina mi je pomogla.
Glavna je među sindikatima.
Mnogi nepravedno osuđeni poput tebe su rehabilitirani.
Nisam nepravedno osuđena.
Bila sam kriva.
Organizirala sam Sašin bijeg.
Imam informacije o Saši. Živi u Kanadi.
Sve što sam učinila, učinila sam i za sebe.
Dječače moj mali.
FRANCUSKO VELEPOSLANSTVO U BUGARSKOJ, 2 GODINE POSLIJE
Kad stižu?
Sutra. Ako sve bude po planu. -Zašto ovamo?
Sofija je jedini grad iza željezne zavjese gdje mi je
veleposlanik prijatelj. -Koliko to već pripremaš?
Otkad si imenovan. -Luda si. -Slušaj, poznaješ me.
Oduvijek sam takva. -Ovdje se vodi rat!
Stalno me nadziru.
Ne znaš koliko riskiram, a tek ti! -Što riskiraš?
U najgorem slučaju bit ćeš veleposlanik negdje drugdje.
A mene će diskretno deportirati. Nećemo u zatvor.
Što si umišljaš?! Misliš da karijera i politički angažman
ovdje nešto znače?! Briga ih!
Zašto joj toliko želiš pomoći? Susrele ste se samo jednom.
Prisegnula sam da ću joj pomoći.
Drugovi, nisam htjela na ovaj put.
Međutim sad sam sretna što smo ovdje.
Naporno smo radili. Svima vam zahvaljujem,
a osobito drugu Golovini čija je ovo bila ideja.
Dižem zdravicu u ime prijateljstva i suradnje!
Trebam malu uslugicu. Žena je kupila još jedan sviječnjak.
Možemo li ga prenijeti preko granice?
Tvoja će mi žena stvoriti probleme na povratku u Kijev.
Beskrajno ti hvala.
To je sve što mogu, a i to je već puno.
Odnesi joj putovnicu i priča je gotova.
On neka se vrati u Kijev i više ne pričajmo o tome.
Gdje je mama? -U kupaonici.
Ne kasnimo? -Slušaj me.
Važno je. -Što je?
Sjećaš se Gabrielle, francuske glumice? -Da.
Tu je u Sofiji. U predvorju. Odvest će te u veleposlanstvo.
Što to pričaš? -Slušaj. Sići ćemo. Poći ćeš za njom.
Ne razumijem te. -Gabrielle će ti sve reći.
Francuski veleposlanik joj je prijatelj.
Ovo je jedinstvena prilika. Čekam je već deset godina.
Zašto nisi ništa rekao? -Nisam bio siguran.
Moramo sići.
Uskoro će se dolje okupiti čitava delegacija. Požurite.
A ti? Serioja? -Serioja ide s tobom.
Ja se vraćam u Kijev.
Uhitit će te i poslati u logor. -Ne sumnjaju u mene.
Mislit će da si me izdala.
Pođi s nama! -Ne mogu.
Veleposlanstvo će te zaštititi jer si Francuskinja,
ja sam sovjetski državljanin.
Čaj, molim vas. Još nema nikog iz sovjetske delegacije?
Nisam nikog vidio. -Hvala.
Idite.
Pridružit ću vam se.
Obećavam. -Kad?
Dođi, mama.
Imate ključ vaše sobe? -Da, hvala.
Odijenite ga, izgledat ćete zapadnjački.
Francusko veleposlanstvo čuva bugarska policija.
Za vas, Marie.
Vaš je.
Nestali, netragom! -To je nesporazum. Ja ću ih naći!
Znao si, priznaj! Znao si!
Svi ćemo imati problema zbog tebe! -Mir. -Ja prvi!
Ne brinite se, sve će dobro proći.
Izvadite putovnicu.
Gospođo! -Ne stajte!
Ma što se događa?
Pustite ih! Sa mnom su!
U Francuskoj ste! Slobodni!
Dođite.
Mama!
Samo malo.
Učinite nešto. Dajte vode, alkohola!
Aleksej, Bože moj.
Da bi ostao u dodiru s Gabriellom,
tata je morao čekati francuske delegacije.
Svaki put je riskirao da ga otkriju.
Mjesecima bi čekao odgovor. Kada se pojavila ova prilika,
sve mi je ispričao.
Nisam znao što učiniti. Noćima smo razgovarali.
Ja se nisam htio više odvajati od tebe.
Nije bilo lako s veleposlanikom.
Dugo nitko nije tako vikao na mene.
Bugarske vlasti će dopustiti da napustite zemlju,
ali vjerojatno će tražiti nešto zauzvrat.
Da Francuska odbije azil nekom njihovom protivniku
i da ga pošalje natrag.
Ali vi ste ovdje, samo je to važno.
Neću otići bez njega. -Što želite reći? -Bez Alekseja.
Mora doći!
Aleksej neće doći. Ne možemo mu pomoći i on to zna.
Godinama se borio da vas izbavi. Ništa nije bilo važno.
Aleksej, reci mi, moram znati.
Jesi li znao? Jesi li joj pomogao?
Nisam znao.
Kada sam vidio da ih nema u hotelu,
mislio sam da su pobjegli, ali da će se vratiti.
Još sam uvijek siguran da će se vratiti.
Na vrijeme za vlak.
Istoga smo dana napustili Bugarsku
i ušli u slobodan svijet prelaskom grčke granice.
Ničega se ne sjećam. Spavala sam.
Alekseja su poslali na Sakhalin,
veliki ruski otok na Pacifiku za liječnika u radnom logoru.
TRIDESET GODINA POSLIJE,
POD GORBAČOVLJEVIM VODSTVOM SOVJETSKI SE REŽIM OTVORIO.
1987. g. ALEKSEJU JE DOPUŠTENO DA DOĐE U FRANCUSKU.
Subtitles provider: Sibirski